Pàgina 1 de 2
Diada del Caçador...
Publicat: dg. feb. 24, 2008 5:03 pm
Autor: Toni Muñoz
Si en algun moment de la vostra vida un bon dia vos aixecau amb dubtes existencials, i començau a sopesar si no seria millor deixar anar tot això de l'ornitologia i dedicar-vos a altres coses més productives com practicar el kite-surf, tocar la balalaika o fer-vos professionals de la petanca... ha arribat l'hora de visitar la Diada del Caçador!
Avui matí hem fet una volteta per Campos, tot i que el cos mos demanava fer-mos lo més enfora possible. L'ambient és molt curiós (si no hi heu anat mai vos ho recomano) ja que molts dels visitants, sobre tot els de més edat, es vesteixen de caçadors per anar a la fira (van "arreglats", de diumenge, però de caçador: calçons de pana verda o marró, jersei verd i "caçadora" a conjunt). Fins aquí lo divertit.
Lo lamentable és que, una vegada més, a un event al que dona suport el Consell de Mallorca es feia propaganda de modalitats de caça prohibides a les Illes (visc, parany, etc) i fins i tot es feia una demostració de caça amb filats abatibles, utilitzant com a reclams aucells no autoritzats: caderneres Carduelis carduelis i verderols Carduelis chloris sense la corresponent anella (tal i com marca l'Ordre de la Conselleria que regula la captura i tenència d'aquestes espècies), i fins i tot pinçans Fringilla coelebs, espècie de captura no autoritzable per la citada Ordre.
Per allà davant, beneint tot això, passaren la presidenta del Consell de Mallorca, Sra Francina Armengol, i el Director General de Caça, Protecció d'Espècies i Educació Ambiental, Sr. Pere Ramon, entre altres autoritats. Farien bé anant un poc més alerta de amb quí es fan les fotos i a què destinen els doblers públics...
Bé, en definitiva, una visita a aquest event és un "xute" d'energia per qualsevol que de veritat estimi la natura (no com aquests....)
Salut
Toni, Cati i Jordi
Publicat: dg. feb. 24, 2008 8:15 pm
Autor: Biel Perelló
Vaja crònica Toni, Cati i Jordi... fa feredat !!. Es indignant veure imatges tals com la del pinçà fermat per una pota amb el cordill enrevoltat l’estaca de ferro !!... fringílids engabiats, tords engabiats i exhibits públicament, arts de caça prohibits, etc.. ... per desgràcia no és nou i basta anar per les fires dels pobles d’arreu de Mallorca (a Pollença els primers !).
Potser la normativa autonòmica permeti aquestes animalades, però jo no ho puc acceptar !!. Ens trobam a l’Europa del segle XXI ?. Ens quedarem així ? Ens mourem, tots a una, per a acabar amb les normes que permeten tot això ?. Hem d’anar a Madrid a contra-manifestar-nos ?.
Salutacions,
Publicat: dg. feb. 24, 2008 8:20 pm
Autor: Xavi
Jo també hi he anat i ho he vist. M'ha fet molta ràbia. Són d'una associació de València (APAVAL).
M'ha cridat molt l'atenció de tot el que tenien i especialment aquells aucellets fermats m'han fet pena. Ho he comentat a 2 agents de Medi Ambient diferents que he trobat i m'han fet un poc es beneit. Supòs perque no estaven de guàrdia o no volen lios.
El que he fet ha estat anar a l'estand del SEPRONA (situat a uns 60 metres més avall). Amb tots es meus respetes no s'enteren de res i lis he explicat la situació: "tienen pájaros enjaulados y atados sin anillar. A parte tienen especies como el pinzón común que está prohibida, da mala imagen al visitante. La gente se creerá que se puede hacer porque lo han visto en la feria, etc.
Les seves respostes m'han demostrat una ignorància total. Després hi han anat 2 a visitar-ho (ni ho havien vist). I no sé res més però com a mínim m'he quedat a gust.
Ah i m'han dit: "no les pondremos denuncias, hoy estamos en feria solo avisaremos de que lo aparten".
Publicat: dg. feb. 24, 2008 11:27 pm
Autor: Adolfo Ferrero
Solo quiero decir que deacuerdo con que según que cosas no tendrian que existir, si tienen que enseñar una modalidad en una feria de caza, la enseñen bién y obedeciendo la normativa legal. Quiero decir con esto que hay que ser realistas y si enjaular aves se va a seguir haciendo, me parece lamentable que se salten a la torera unas serie de leyes en un evento público como ese, como utilizar especies protegidas e ilegales para esa modalidad. Aparte de la imagen que dan con un jilguero atado de esa manera tan antinatural, con una lata oxidada como bebedero, que no mejora con el pinzón enjaulado, que tiene el agua para beber tan asquerosamente sucia que se la tendria que beber el tio del stand de pajaros. La imagen que da el pinzon del suelo atado sin comentarios, lo del "SEPRONA" me he quedado a cuadros y lo del cartel verde es de risa. Algunos políticos me dan nauseas, eso es todo. Bonanit.
Publicat: dl. feb. 25, 2008 6:57 pm
Autor: Rafel Mas
Indignant, que aquests personatges que s'autoanomenen els primers Agents de Medi Ambient es passegin cara alta fent publicitat d'estris de caça prohibits a Balears i encara rebin pasta de la Conselleria de Medi ambient...sense paraules
La imatge dels filats de quadre amb la cadernera acollonida i el pinsà "santsebastià" penoses.
El que comenta en Xavi de l'actuació dels diversos agents de l'autoritat m'apena.
I els politics el problema que tenen és que no tenen ni puta idea de res i es passegerien inaugurant un innovador stand de repartiment de droga de disseny a son banya si així els ho aconsellàs un assessor d'aquests que cobren pasta gansa cada 4 anys si hi ha sort. L'ignorància els fa llepar el cul a tots aquests que poden suposar 40.000 futurs vots a més del vot de qualque parent.
au, ja m'ho han fet dir!
I que em perdonin els bons caçadors que duen a terme una activitat legal, que segur que també n'hi ha.
Per cert si això és així:
ORDRE VEDES 2007-2008
Des del 22 de juliol i fins a l’inici de la caça menor en general, es podrà caçar amb aus de
falconeria els dimarts, dijous, dissabtes i diumenges, i des de la mitja veda fins a l’obertura de la
caça menor en general, també els festius de caràcter nacional i autonòmic.
cóm és que avui a prop del Puig de Santa Magdalena d'Inca, crec que la finca es diu Son Vivot, hi havia un tipo que es passejava amb un juvenil d'àguila real al braç i amb un ca per aixecar caça?
Rafel Mas
Publicat: dl. feb. 25, 2008 7:12 pm
Autor: Cati
Lo de la llauna oxidada de ferro, encara és el mal menor, Adolfo. Lo pitjor va ser quan aquests... energúmens mostraven com funcionaven els paranys. La xarxa se disparava repetides vegades sobre ells, una rera l'altre; a l'altre tipus de parany, l'aucell era catapultat a l'aire mig metre quedant penjant de la corda repetides vegades també (amunt i avall, amunt i avall),... Penós, vergonyós... Els nins estaven astorats. Una nina tan sols deia a la mare... però llavors els amollaran, no? els deixaran lliures, no?...
Cati
Publicat: dl. feb. 25, 2008 8:24 pm
Autor: Maties Rebassa
Certament és indignant i una vergonya.
Per ventura sí que és veritat que molta gent desconeix el que es pot i el que no es pot fer en temes de caça, i no em refereixo (només) a alguns caçadors. Per a això, crec que aquesta notícia (la de l'exposició en una fira d'arts prohibits, tenència d'espècies no autoritzades, etc.) ha de sortir a tots els diaris per a que molta gent (i no només la mare de la nina que demanava si els amollaran o no...) sàpiga el que és legal i el que no, i es pronuncii en contra d'aquestes barbaritats. Crec que hi ha material de sobres (fotografies incloses) per a que surti als diaris en un lloc ben destacat, no creis?
Salut,
Publicat: dl. feb. 25, 2008 8:39 pm
Autor: Samuel Pinya
Estic d'acord amb tú Maties.
Crec que una forma bona de difondre i pujar els colors als polítics és precisament el que dius. Publicar-ho als diaris, a esser possible als de major tirada.
Això sí amb fotos, per a que la gent en parli.
Una aferrada
Sam
Publicat: dl. feb. 25, 2008 9:04 pm
Autor: GOB-ornitologia
Bones,
desgraciadament el que ha contat en Toni no es estrany, tenint en compta que en els darrers anys a la fira dels caçadors ha passat el mateix: exhibició de mètodes de caça prohibits (tradicionals li diuen) i unes condicions deplorables dels animals de caça que s'exhibeixen. Això s'ha denunciat altres vegades però les autoritats competents han estat incompetents i no han actuat, per motius que jo diria que tenen molt a veure amb la falta de coratge que no amb la falta de ganes, però any rere any els caçadors poden circular tranquil·lament a 150 per hora allà on a tots els altres només ens deixen arribar a 90.
Els darrers anys s'ha engreixar al col·lectiu de totes les formes imaginables, amb les conseqüències que veim ara que hi ha societats de caçadors que han passat pels jutjats, i a la meva manera de veure la cosa s'està anant de les mans. A alguns països d'Europa, que tots deim civilitzats quan es tracta d'admirar els seus serveis socials, la caça no està fomentada, mes bé al contrari, se posen traves perquè siguin únicament els caçadors interessats els que obtenguin la llicència. Aquí se fan cursos a nins per que la cosa no decaigui i lis diuen als caçadors que son els principals gestors de la natura.
I damunt dia 1 de març fan una manifestació que si llegui els punts un per un resulta que no n'hi ha cap que sigui cert, com es possible tanta manipulació?
Pareix que la solució hauria de ser tan simple com aplicar la llei....però veim que això no es fa a vegades. Podríem esperar que fossin els mateixos caçadors els que actuassin sobre els que no respecten les normes...però no ho fan. Potser l'única solució serà que totes les persones que gaudim de la natura sense una escopeta ens associem ja que el que pareix que compte en aquest asumpte no es el que es faci sinó de quanta gent s'està xerrant.
salut
Manolo
Publicat: dl. març 17, 2008 9:32 am
Autor: Miquel Sánchez
Doncs cura, que exhibeixin arts prohibides és que busquen la seva legalització, recordeu que la guàtlera (coturnix coturnix) va ser desprotegida per ser llançada amb tub mecanic en la Llei d'acompanyament de Pressupostos de l'any 2004, per a així evitar el tràmit d'informació a les protectores d'animals per ser entitats col·laboradores de la Conselleria d'Agricultura i evitar les al·legacions , sense dubte busquen la seva legalització, i fan demostracions de "lo guapo" que és tot això.
Ara llegeix el BOIB tots els dies, per a evitar sorpreses com aquestes.
Publicat: dg. març 30, 2008 8:27 pm
Autor: Joan
És una llàstima...
Recordo que em digueren per assistir a la manifestació de Madrid (com a caçador). "Anirem a donar pel cul als ecologistes". Em va entrar vertigen... Aquest radicalisme, aquesta ignorància... La majoria ni coneixien la Llei de la que s’anaven a queixar. Exaltaven nimietats com: “Ara només podrem disparar dos trets en comptes de tres”... I allò que és realment perillós, la violació del dret de propietat i usufructe, quan és precisament aquest dret el que ha mantingut exemptes de l’especulació i de la destrucció tots els Parcs Nacionals i espais naturals (que la bona labor dels ecologistes han ajudat a acabar de protegir, no ho nego)... Si s’aplica, no trigarem a veure incendis provocats pels mateixos propietaris que cremaran les seves pròpies terres abans que cedir-les a l’administració. Un clar exemple de com les millors intencions, no comporten sempre les millors conseqüències... Un clar exemple d’incompetència i ignorància, això si, amb la millor voluntat.
Llavors entres a un fòrum de fauna, aprecies les opinions de persones suposadament més cultes i preparades que aquells caçadors (i dic suposadament, no perquè dubti de la preparació i talla dels participants al fòrum, sinó perquè dubto de la distància que els separa d'aquells caçadors que abans comentava); i horror, incapaços de ser objectius es deixen portar pels prejudicis, prioritzen els sentiments a la raó...
He picat la porta dels caçadors, dels ecologistes, i per tot es respira encara radicalisme, irracionalitat i ceguera...
Dissortadament, el sentit comú, és com deia una professora meva, els menys comú dels sentits. Però no em deixo abatre per la frustració, i continuo buscant... Per ventura ara em titllaran d’il·lús, de somiador, però qui sap, pot ser d’aquí un temps em diran que era un visionari.
J.A. Vives
Publicat: dg. març 30, 2008 10:15 pm
Autor: Pere Vicens
Hola Joan.
El teu missatge transpua una sensació grossa de decepció i d'angúnia... i no acabo d'entendre exactament el perquè.
No entenc què vols dir quan et refereixens als prejudicis i als sentiments dels ecologistes... Jo pens que la majoria de les persones què han donat el seu parer a aquest fòrum ho han fet des de posicions legals (reclamant l'aplicació de la legalitat vigent) i reclamant la defensa del més dèbil i desarmat: la natura.
Però per ventura vaig equivocat i no he sabut entendre el missatge de les teves paraules... Si és així, corregeix-me, per favor.
Pere
Publicat: dg. març 30, 2008 11:35 pm
Autor: Joan
Bones Pere,
No em referia pas a tot el col•lectiu... No es pot generalitzar d’aquesta manera (encara que sovint es recorri als tòpics “ecologista radical”, “caçador inculte i salvatge”); però els bons ecologistes (o amants de la natura, terminològicament tot això és molt difícil...) o els bons caçadors, no tenen una forma tant distinta d’entendre la natura. Els primers aprecien aspectes que s’escapen a la majoria; aspectes biològics, valor patrimonial, raresa, fins i tot atributs més subjectius com la bellesa, etc. Els segons, valoren aquestes mateixes característiques, però des de forma més aplicada... ningú negarà la plasticitat dels gossos eivissencs a la carrera, els falcons a l’aguait d’un colom, la mostra d’un ca mè o qualsevol altre ca de mostra sobre una perdiu, etc. La única diferència significativa és que mentre ho fa com a espectador, l’altre mira de participar en l’obra.
Estic cansat d’aquesta lluita eterna entre caçadors i ecologistes. Tant uns com els altres (jo no sé com definir-me...) ens veiem coartats per les mateixes amenaces, que res tenen a veure directament amb ideologies polítiques o partits (al menys en teoria, llavors a la pràctica cadascú d’ells mira de dibuixar l’estratègia per captar el sector de votants que més l’interessa...; no ho censuro, és natural, però convé tenir-ho present). Però tot i així, uns i altres perden el temps... gloriant-se quan surt una disposició legal que retalla els drets d’uns o dels altres...
La finalitat no és salvar tots els animals salvatges de la mort. A la natura els predadors depreden sobre les preses... Predadors i preses evolucionen conjuntament, i és aquest cercle de vida i mort el q ho provoca... L’objectiu és mantenir unes poblacions sòlides, mantenir la tipicitat la naturalesa salvatge de les espècies (determinades granges cinegètiques han fet molt mal en aquest sentit...); per a que tots puguem gaudir d’elles sense perjudici de les mateixes, ni els uns dels altres. Òbviament, evitar el patiment pel patiment; i usar de la major racionalitat.
Quant a la legalitat... quantes pràctiques cinegètiques llegendàries, absolutament selectives, valuoses mostres del nostre patrimoni queden prohibides perquè els nòrdics i centreeuropeus no les comparteixen i no les entenen (de totes formes, en molts casos, ells ja han industrialitzats els seus respectius països; i tot això no els afecta ni els hi és d’aplicació, entre d’altres coses perquè no tenen àrees naturals ni espècies que protegir; espècies que per altra banda la caça i la propietat privada han ajudat a conservar, de forma involuntària d’acord, però així ha estat...).
La llei ha de ser el nostre referent en tot moment, perquè així ho marquen les regles de la democràcia, l’estat de dret. Però que passa quan l’ordenació no recull la realitat o només en reconeix una part? Una altra vegada la dictadura de les majories... Antigament estava socialment mal vist definir-se com a ecologista; avui passa el mateix amb definir-se com a caçador i està de moda postular-se com a ecologista...
La moralitat social s’ha de tenir sempre present; es té en compta a l’hora de legislar, fins i tot a l’hora d’actuar, de la gestió i ordenació del territori. Així quan fa uns anys s’avisà dels danys potencials que la superpoblació de cabres podia provocar a la flora autòctona i es fe una crida a la intervenció. Des del nord d’Europa s’aixecaren veus de repulsa “nazis” (per eliminar la cabra híbrida), “salvatges” (per promoure la disminució dràstica de la densitat), etc...
No diuen el mateix quan s’actua sobre les plagues de rates o paneroles (“cucarachas”). Una altra vegada es fa patent la humanització de la natura... No està mal vista la pesca perquè els peixos no sagnen, no tenen pel, no s’assemblen a nosaltres... Es prioritza la sensibilitat social per sobre dels criteris tècnics, i a més la sensibilitat d’una societat encara a la infantesa, sensiblera, cridanera, incoherent, i sobretot, ignorant.
En J M, reconegut ecologista i gestor dels espais naturals, em va dir un dia que aquesta dimensió social era important, sovint més important que la resta d’aspectes de gestió... No li llevo raó, al cap i a la fi, ho valorem tot des d’un punt de vista antropocèntric. Que li importa a l’Antàrtida si es puja la temperatura... A qui ens importa és a nosaltres.
Malament ho tenim quan el nostre patró de conducta és fruit de la ignorància i el caprici... Una altra vegada es fa evident que la formació, l’educació, la disposició a aprendre, a obrir les mires, la tolerància, el respecte... són ingredients bàsics de la convivència, a qualsevol escala.
No sé Pere si m’hauré explicat un poc millor, però tot això es de bojos; i quan no trobes recolzament ni comprensió enlloc, acabes decebut, anguniat, com bé apuntaves. Però no victimitzo, dramatitzo un poc per intentar fer-ho un poc més entenedor. En cap moment he llençat la tovallola i a pesar de tot sóc completament optimista. Estic convençut de que els instints i el civisme, per força, a les bones o a les males, acabaran trobant el seu equilibri. Esperem que encara quedin boscos...
(Demano disculpes si he ferit la sensibiliat d'algú, però és complicat a vegades mantenir la sang freda amb temes tan apassionants i d'un interès tan gran... Tot i que sigui el més recomanable... L'objectivitat, la rigorositat, i la moderació haurien de ser una constant...)
Publicat: dl. març 31, 2008 10:58 am
Autor: Pere Vicens
Val, Joan, ara començo a entrendre el missatge.
Tens raó en moltes coses, però no crec que sigui positiu el caure en un estat d'abandó. Així, amb gent desanimada que no es batega, els aprofitats i interessats són els que segueixen anant al capdavant... i em fa més por un interessat amb escopeta (escopeter) que un visionari interessat (ecologistòleg, ecologístic i ecològic).
Un bon caçador pot ser un bon ecologista, i un bon ecologista pot ser un bon caçador. Pens que un falcó, un onso o un llop podrien ser un model perfecte d'ecologista actual: perseguits, malmenats i odiats per la seva vital necessitat d'alimentar-se.
En canvi, l'escopeter pega trons a tot el què es mou, i si no s'ha mogut res, pega trons a les senyals dels vedats... ha de satisfer la seva necessitat de prèmer el gatell...!!, i el visionari vol imposar que s'han de netejar amb aigua destil.lada i sabó orgànic les bosses de plàstic brutes abans de posar-les, ben doblegades, dins del recipient de color groc canari.
Però, per desgràcia, crec que hi ha moltíssims més escopeters que caçadors... en canvi, per sort, hi ha molts més ecologistes que visionaris.
Crec que el temps posa les coses al seu lloc, i que el temps corre més aviat del què corria fa uns anys. La natura és molt més llesta que tots nosaltres plegats.
A mi els escopeters m'han disparat a posta, per riure i per fer befa... i sé del cert que a molts també els ha passat el mateix. Als visionaris, senzillament, no els dons gaire importància.
Una abraçada, Joan.
Pere
Publicat: dl. març 31, 2008 12:55 pm
Autor: Joan
Aprecio els comentaris, i els comparteixo en gran part.
Però et voldria aclarir que tampoc he caigut en el que denomines estat d’abandó... Si; és veritat, fa temps que he renunciat, en part, a defensar obertament aquestes coses (des de que al 2005 vaig capturar 113 animals amb cussa i llaç, i tant “ecologistòlegs” com “escopeters” i alguns caçadors raonables desconeixedors de la realitat, m’ho recriminaren titllant-me de tot menys de caçador i ecologista. Uns hem deien que això era exagerat i immoral; els altres que les femelles s’havien de deixar perquè criessin. Tot i que jo estava completament segur del bé que feia...).
Des de llavors vaig decidir parlar menys i actuar més. En aquests moments, amb els meus caçadors (i dic els meus caçadors, perquè els tinc molta estimació, i perquè tots han sabut reciclar-se i adaptar-se als nous temps, a la gestió, el respecte pel medi ambient) gestionem 1000 ha a la Serra de Tramuntana; i tenim em marxa un pla de recuperació de les marjades i l’agricultura de muntanya; el seguiment de les poblacions de perdiu i conill així, com la seva recuperació. I tenim previst a mig termini, intentar donar suport (activament i no només caçant...) a altres entitats, que han fet moltíssim per la recuperació d’unes importants poblacions de teixos, que es veuen en part amenaçades pel la sobredensitat de cabres. En projecte, estudis sobre la introgressió genètica a les poblacions de perdiu i conill locals; i en col·laboració amb les AAPP, la recuperació de determinades àrees dels municipi afectades pels fematers il·legals. I no busquem protagonisme, només facilitats per actuar a les terres que gestionem, en bé de la caça, dels caçadors, del medi ambient i de tot aquell que gaudeix d'ell. I ho estem aconseguint, amb esforços i dificultats... però a poc a poc...
Quant a la por i el perjudici d’uns o altres... És cert que el que tu denomines com a escopeter suposen un problema (estem parlant d’un radical, que a més va armat...), però no crec que sigui tampoc tant comú... Quant a l’altra espècie de fauna... com els que amollen els visons d’una granja en defensa dels drets dels animals... tampoc han fet ni fan cap bé. Esperem que amb el temps tot això siguin excepcions...
N’estic completament segur de que un ecologista pot ser un bon caçador, i a l’inversa. I no sé si som tan pocs... Però segur que de cada cop en serem més.
Una abraçada,
J.A. Vives
PS: Pel que fa al teu episodi amb els escopeters... són lamentables (i punibles) les amenaces vinguin de qui venguin. Però no s'ha de criminalitzar a cap col·lectiu, per la intransigència d'alguns.
Publicat: dt. abr. 01, 2008 7:27 pm
Autor: Guillem Alomar
Bé avui tenc ganes de gresca. Llàstima que aquests missatges no arribin a tots els caçadors, societats de caçadors i administracions.
Crec que a la majoria del col·lectiu des caçadors els si fa falta molts de cursets de com comportar-se a la natura; així com respetar el nostra patrimoni etnològic. Basta fer una passatjada per mils de colls que ara han abandonat. A part de ser un niu de brutor, hi ha per fer una tessina o fins i tot una tessis doctoral de tot el material "recicable" que hi han deixant. Segurament hi ha més escales de GESA als colls que a la companyia elèctrica. Sense oblidar els arbres que han mutil·lat per fer els carreranys. No vull acabar sense denunciar la destrossa de canaletes, marges, sitges, eres, etc. que fan certs caçadors de coll per "reaprofitar" les pedres. O els cents i cents de cartuxos que, encara, van deixat -dissimuladament- els caçadors d'escopeta.
M'hen oblidaba. El darrer incendi forestal de la comuna de Fornalutx va ser un descuït (feia molt de vent) dels caçadors.
Guillem Alomar
Publicat: dt. abr. 01, 2008 8:28 pm
Autor: Joan
Els odis, les fòbies, i en general totes les emocions i sentiments, sobretot els més irracionals, són difícils de controlar... La xenofòbia, n’és un lamentable exemple, desgraciadament encara molt comú. Però existeixen altres fòbies, i sovint, moltes d’elles tenen com a nexe el refús a la diferència, a la diversitat; tret que es potencia encara més quan també hi ha una component d’aparent rivalitat; com l’odi aquells que s’identifiquen amb diferent signe polític, als que pensen diferent, als que entenen la natura de forma diferent, etc.
Les fòbies, no ajuden als qui les pateixen, no són pràctiques... Però així com són de poca utilitat als qui les pateixen, sovint perjudicials; són d’una ajuda inestimable per aquells que se n’aprofiten de les dels altres, per afavorir els seus propis fins; com ho podria ser, com a exemple hipotètic, l’ utilització de l’odi per a promoure manifestacions amb finalitats electorals, encobertes sota arguments pro-caçadors o ecologistes.
La definició dels caçadors com a piròmans o incívics i irresponsables és un judici de valor. I criminalitzar a tot un col·lectiu per les negligències d’uns pocs, una generalització aberrant. I tot plegat no fa més que fomentar l’odi entre els col·lectius així com el seu distanciament. Pot ser també hi hagi interessos al respecte...
Els actes, siguin quins siguin, no els cometen “blancs”, “negres”, “comunistes”, “liberals”, “caçadors” o “ecologistes”; els cometen persones individuals amb noms i cognoms. Les responsabilitats haurien de ser també individuals.
Publicat: dc. abr. 02, 2008 9:18 am
Autor: Toni Muñoz
Uep Joan,
estic en general d'acord amb la teva darrera afirmació. Tot i això, és evident que els fets objectius que han sortit en aquesta conversa (promoció de pràctiques cinegètiques il·legals, incendis provocats, etc) i altres comportaments del tot rebutjables acaben afectant a tot el col·lectiu. Estarem d'acord en que la imatge del caçador no passa pels seus millors moments, i tot i que la mentalitat cada vegada més urbanita de la nostra societat, més allunyada del medi rural en general i de la caça en particular, no va en la línia de millorar la percepció social de la caça, també és evident que determinats tipus de comportament no ajuden gens a millorar la imatge del caçador; més aviat tot lo contrari.
Quina creus que seria la reacció de les entitats més representatives del món de la caça (Federació Balear i Associació de Societats, per citar les dues més importants a Balears) si la Conselleria decidís prohibir la caça en aquesta zona cremada durant un parell d'anys? I si decidís tancar els vedats on moren tirotejades espècies protegides? La veritat, no me'ls imagin aplaudint aquestes mesures. Creus que per ventura no saben perfectament que aquestes modalitats cinegètiques "tradicionals i sel·lectives" que promou Apaval són il·legals a la nostra comunitat? Has sentit que hagin dit res? En aquest cas, qui calla consent. I si aquestes entitats, que en principi haurien de donar exemple, actuen així, com podem pretendre que el canvi en el col·lectiu es produeixi a la velocitat que requereix la societat? Ha estat aquesta manca de canvi al ritme suficient la que ha portat al món de la caça a aquesta posició encastellada, "assetjada" per normativa proteccionista i per una societat que no mira la caça amb bons ulls.
Deixem-nos idò de victimismes. És cert que el caçador és "víctima" d'una nova situació social i ambiental, però aquests canvis ambientals ens afecten a tots i a tot. Crec que el món de la caça és víctima, sobre tot, d'ell mateix. I sortir d'aquesta situació està bàsicament en les vostres mans.
Salut
Toni
Publicat: dc. abr. 02, 2008 12:32 pm
Autor: Joan
Bones Toni
Si… l’immobilisme en un context canviant és un greu problema. De fet si no m’equivoco, és aquesta una causa d’extinció... Les reaccions viscerals, violentes com a resposta a aquesta nova situació hostil no fan més que empitjorar les coses, i evidentment, perjudicar a tot el col·lectiu. El desarrelament, aquesta incomprensió dels que denomines “urbanites” (que afecten per partida doble, al no entendre i mostrar refús pel món rural, i a l’errar quan intenten participar-hi sense entendre’l...). La cada vegada major pressió humana sobre el medi (densitats de població cada cop més elevades, manca de planificació mediambiental quan es projecten noves carreteres, esteses elèctriques, etc; sovint els responsables no integren la variable ambiental dintre dels condicionants i el resultat, fragmentació d’hàbitats, cementeris longitudinals de fauna, etc; i tot plegat no fa sinó limitar, collar, assetjar... més encara.
Quant a la conducta de determinats organismes, en part és cert. Però no es pot negar que aquestes entitats representen als caçadors, i es troben també entre l’espasa i la paret; entre el dilema de satisfer les voluntats i necessitats dels seus socis, i l’obligació moral d’actuar correctament des d’una perspectiva tècnico-ambiental. Però si... haurien de tenir la suficient habilitat per satisfer ambdues necessitats alhora; esforçar-se per promoure aquest canvi tant necessari... Actuar de forma distinta, ve a ratificar aquell proverbi castellà de “pan para hoy, hambre para manyana”. Tot i això, el tema no és fàcil... fer constar a més, que ja s’estan fent esforços en aquest sentit.
Finalment dir que no és victimisme; sinó la descripció d’una realitat, que per trista i poc encoratjadora, ho sembla. Un altre cop, com a la problemàtica de la fam al món o els problemes ambientals, la solució està en actuar al focus del problema; però aquest, no es troba ni al tercer món, ni a les indústries, ni als caçadors (en exclusiva), sinó a la consciència social i individual del món desenvolupat. El canvi és necessari, i cal començar per donar exemple a la resta de la societat. I si, en gran part es cosa del món de la caça... Només quan s’associí inequívocament caça amb conservació, tindrem la certesa de que el món de la caça està salvat. Tindrem llavors també la seguretat de que la protecció del medi ambient serà major i més efectiva.
Salut
Publicat: dc. abr. 02, 2008 7:25 pm
Autor: jaume adrover
Com anam?
El debat és apassionant i d'un nivell excel·lent. Una temporada vaig apuntar-me uns mesos a un fòrum sobre caça a nivell estatal pel tema VERÍ i vos asseguro que no es respirava tanta racionalitat com aquí, maldament a vegades discutiguem i agafem encalentides.
Sols una cosa però, s'ha dit que la llei aprovada pel govern espanyol quasi suposava l'expropiació de la terra i això és una exageració.
També s'ha comentat que la propietat privada ha preservat el territori de l'especulació i que per això mateix s'han pogut declarar parcs i reserves a zones que han mantengut una biodiversitat elevada. Tot això és cert evidentment, tan cert com que la propietat privada també permet l'especulació exagerada i la destrucció d'hàbitats molt valuosos (ex: SON BOSC!). De fet a Mallorca tenim exemples d'especulació, destrucció o nefasta gestió de zones valuoses públiques (ex: el propi Domini públic i diverses finques) i privades. No faig apostolat de la propietat pública de la terra ni de la nacionalització de les produccions eh! però volia dir que el règim de tinença no indica una millor o pitjor conservació, tots podem trobar exemples a Mallorca.
Res, endavant ses atxes!
Salut
Jaume
Publicat: dj. abr. 03, 2008 10:35 am
Autor: Joan
Jo particularment puc dir que mai no hagués imaginat que a un fòrum amb un rerefons ambientalista i ecologista tan notori se’m rebés tan bé, sobretot tractant un tema especialment sensible com és el de la caça. Realment com apuntava el Sr. Adrover, és símptoma de racionalitat, però sobretot de tolerància i afició veritable per la natura i la cultura.
En referència a “l’exageració” sobre la llei aprovada pel Govern Central, com a interpel·lat, apuntar que termes amb l’arrel “expropia” apareixen 4 cops al text; i aprofito així mateix per recordar que la llei per ser funcional necessita de certa flexibilitat (que val tant com dir ambigüitat), i que evidentment, una interpretació d’aquesta pot ser moderada, més precisa o centrada, o bé, exagerada. Jo, per evitar condicionar-vos, m’abstindré de realitzar cap valoració o judici al respecte, així que analitzin i jutgin vostès mateixos... (Us facilito també les referències per a que pugeu consultar directament del BOE i llegir-vos la llei sencera si ho considereu oportú o us ve de gust).
“Preámbulo
… El patrimonio natural y la biodiversidad desempeñan una función social relevante por su estrecha vinculación con la salud y el bienestar de las personas, y por su aportación al desarrollo social y económico, por lo que la presente ley establece que las actividades encaminadas a la consecución de sus fines podrán ser declaradas de utilidad pública o interés social, a todos los efectos, y, en particular, a los efectos expropiatorios respecto de los bienes o derechos que pudieran resultar afectados.”
“…La declaración y gestión de los espacios naturales protegidos corresponderá, en todo caso, a las Comunidades autónomas en cuyo ámbito territorial se encuentren ubicados. Para estos espacios la presente ley mantiene la posibilidad de crear zonas periféricas de protección, la declaración de utilidad pública, a efectos expropiatorios de los bienes y derechos afectados así como la facultad de la Administración competente para el ejercicio de los derechos de tanteo y retracto.”
“Artículo 4. Función social y pública del patrimonio natural y la biodiversidad.
…
2. Las actividades encaminadas a la consecución de los fines de esta Ley podrán ser declaradas de utilidad pública o interés social, a todos los efectos y en particular a los expropiatorios, respecto de los bienes o derechos que pudieran resultar afectados.”
“Artículo 39. Utilidad pública y derecho de tanteo y retracto sobre espacios naturales protegidos.
1. La declaración de un espacio natural protegido lleva aparejada la declaración de utilidad pública, a efectos expropiatorios de los bienes y derechos afectados, así como la facultad de la Comunidad autónoma para el ejercicio de los derechos de tanteo y de retracto respecto de os actos o negocios jurídicos de carácter oneroso y celebrados intervivos que comporten la creación, transmisión, modificación o extinción de derechos reales que recaigan sobre bienes inmuebles situados en su interior.”
Govern d’Espanya. BOE núm. 299 del 14-12-2007. “LEY 42/2007, de 13 de diciembre, del Patrimonio Natural y de la Biodiversidad”. Número de registre 2007/21489– Pàgines 51275 – 51327.
Disponible a Internet:
http://www.boe.es/boe/dias/2007/12/14/p ... -51327.pdf
En referència a les referències al debat propietat privada/pública; jo tampoc defensaré una forma o una altra de tinença i gestió... Ambdues tenen pros i contres... I així com la privada es podria considerar més eficient en l’ús dels recursos, li podríem assignar una major incapacitat per assolir l’òptim pel que fa a l’equitat en el gaudi dels seus valors per part de la societat (de la pública podríem dir la inversa, i moltes altres coses més d’ambdues, sempre a nivell general i orientatiu...); però tot això no és objecte del debat actual...
Si diré però (i sempre sota la meva visió personal, en aquest moment i amb la informació i formació de que disposo...), que el que ha garantit la conservació d’aquestes finques a les que feia referència, no ha estat només la titularitat privada, això seria excessivament simplista; sinó la combinació de: titularitat privada, noblesa (aristocràcia, burgesia, etc; resumint, classes benestants i aficionades a la caça i al gaudi de la terra ja sigui pel seu ús o pel mer fet de “figurar”), rendes suficients per mantenir-les lliures de l’especulació (aquest punt penso que combinat amb l’anterior penso que és especialment important), més altres condicionants de tipus tècnic (males comunicacions, orografia molt accidentada, etc) entre d’altres variables més particulars de cada cas en concret i, evidentment, l’atzar.
(És la impressió que en tinc. Tampoc espero que ningú la comparteixi, cadascú que cregui el que vulgui, o el que pugui...).
Salut.
J.A. Vives
Publicat: dj. abr. 03, 2008 11:26 am
Autor: Pere Vicens
Ostres, Joan...
Ara llegint aquests paràgrafs m'ha vengut a la memòria algunes actuacions d'una empresa destinada a proporcionar al ciutadans el servei de gas i electricitat...
Res a veure amb la protecció dels valors naturals, però si a coses com: "...tu em dones aquests metres quadrats per fer un transformador, que el pagues tu. Llavors nosaltres ens quedarem el terreny i el tranformador perquè tu puguis tenir corrent elèctrica..." o "... les persianes de la capsa de lectura del contador han de ser homologades amb aquesta referència, aquest color, aquestes mides, i a aquesta alçada. Les pagues, les poses, i llavors ja seran nostres... no teves".
Ho dic perquè a vegades estem completament envoltats d'expropiacions i d'imposicions i no s'en parla massa... però tampoc crec que sigui una animalada expropiar uns terrenys amb determinats valors naturals quan el propietari dels terrenys no les dona cap casta de valor i posa en perill la continuitat dels mateixos.
La "propietat" de la terra ha estat, tradicionalment, pel que l'ha pagada i pels seus hereus, però el falcó que hi viu, o les orquídies que hi surten no estan sotmesos, actualment (i per sort), en aquest tracte econòmic. Si el propietari n'és conscient dels valors, cap problema, llavors passa a ser "responsable i acompanyant" d'aquests valors... però massa vegades els propietaris són persones s'en foten completament dels valors naturals i solament veuen la terra com a una privacitat, exclusivitat i, en el pitjor dels casos, com una plataforma d'especulació.
A mi no em faria tanta por que a uns terrenys que estiguessin al meu nom hi hagués una clàusula d'expropiació per determinades possibilitats envers els valors naturals...
A mi, vaja... Però per ventura algú malpensat pensarà: "...clar, com que no en té cap...!!"
;-)
Pere
Publicat: dj. abr. 03, 2008 12:13 pm
Autor: Joan
El problema és la inseguretat jurídica. Per una banda tens el dret a la propietat privada (dret fonamental sobretot a les economies occidentals…) i llavors una eina capaç de vulnerar aquest dret (especialment perillosa en el cas de motivacions de fons distintes de les que promou la llei… però amb l’excusa de les que si contempla).
Jo no critico les intencions… Segur que són boníssimes (de veritat que n’estic absolutament segur). Però les millors intencions no són imatge ni garantia de les conseqüències dels actes que d’elles se’n deriven.
Jo el que volia dir és que s’ha obert la Caixa de Pandora. L’Administració té un instrument potentíssim, esperem que l’usi correctament.
Per altra banda, hi ha altres formes de garantir la preservació dels RRNN que no impliquen l’extirpació dels drets de propietat... com un règim de sancions adequat, etc. Així que en part era innecessària... Ara bé, la problemàtica, la de sempre... De que serveixen les sancions si llavors no s’apliquen? Per què unes lleis tan restrictives si després no són aplicables? Al final, tot el sistema corrupte i inoperant, poca fe en la justícia el que du conductes il·legals (no sempre immorals ni injustes) d’agafar-se-la la justícia pel seu compte, que al no sancionar-se (per unes lleis excessivament exigents, etc) redunda en major corrupció... I ja tenim una bonica espiral...
Al final, la gent acaba compartint i acceptant tot i res alhora... Aplicant la seva pròpia mesura... I això no hauria de ser així.
Publicat: dj. abr. 03, 2008 12:16 pm
Autor: Joan
(Vaja Pere, em sembla que el debat ha derivat ja cap a altres temes.... jeje)
Salut.
J.A. Vives
Publicat: dj. abr. 03, 2008 6:39 pm
Autor: Guillem Alomar
Bé, ja hi tornam ésser. Les emocions fortes les sòl trobar avegades quan surt al camp a fer feina.
Respecte a les finalitats electoralistes, basta pegar una petita ullada a la premsa local, per veure el gran interés que tenen certs partits amb el gran col·lectiu que són els caçadors. Hi ha molts de vots per festejar.
Sobre el judici de valors damunt el col·lectiu dels caçadors, ... la veritat que és bastant pessimista. Les agressions damunt la naturalesa són constants. Ja m'agraderia que tan sòls es cumplís la llei de caça. Qué s'ha fet del famós exàmen dels caçadors?.